Suomennos: maza91 Oikoluku: Aragorni^ ja Terzka.
- Karvinen! Herää! - Huomenta, Esko
Nyt ei ole aikaa turhaan puhumiseen, on jouluaamu ja tiedät mitä se merkitsee.
Tietysti! Joulu tarkoittaa lahjoja, paljon, paljon lahjoja.
Mutta ensin yksi juttu, Karvinen! Et voi avata lahjoja tyhjällä vatsalla!
Tässä on sinun aamiaislasagnesi. Teen niistä sinulle polun joulukuusen luo.
No niin, Karvinen. Odota tässä, niin haen lahjasi.
Tuota voisi jo kutsua joululahjaksi.
Se on joululahjakone. Annas, kun esittelen sen sinulle.
Katsopas tätä! Tämä kone osaa lukea ajatuksiasi.
Mitä ikinä toivotkin, kone antaa sen sinulle. Testataanpa.
- Siisti, eikö? - Anna minunkin kokeilla tätä!
Ja tämä on vasta alkua. Juuri tällaista joulun täytyykin olla.
KARVISEN JOULUSPESIAALI
Leluja ja muita esineitä! Kaikkea mitä olen aina halunnut!
Hei, Karvinen! Herää! Herää jo.
Höh. Ai, se olet vain sinä. Jätä numerosi, otan myöhemmin yhteyttä.
Karvinen! Arvaapas mikä päivä tänään on?
Kuuntele tarkkaan! Minä en arvuuttele ennen aamupalaa!
Et edes tänään? Nythän on jouluaamu!
Pakkaamme lahjat, ja menemme maalle viettämään joulua.
Siitä tulee hauskaa!
Sinulla on sairas huumorintaju, tiedät sen itsekin!
Koko suku tulee sinne: isä, äiti, mummo ja pikkupoika.
Kiltti poika, paha poika, vanha poika ja muut pojat...
Tule jo, Karvinen. Meille on tiedossa kiireinen päivä tänään.
Miksi joka ikinen joulu joutuu nousemaan lämpimästä punkastaan tapaamaan noita typeriä juntteja, -
ja miksi aina tyhmälle, vanhalle maatilalle? Voisin jäädä tänne lämpimään punkkaani.
Ja miksi minä kuiskailen?
Olemme jo melkein perillä. Voin jo haistaa äidin vastaleipoman piiraan ikkunalaudalta.
Minä en ainakaan haista!
Joulu on lempijuhlapäiväni, ei epäilystäkään. Raikas ilma, koristeet -
ja kaikilla ihmisillä on leveä hymy kasvoillaan.
Tai melkein kaikilla. Mielestäni kaikista parasta on katsoa lasten iloisia hymyjä -
ja kertoa heille muistelmia lapsuuden jouluista.
Minä muistan, kun minä ja veljeni Pikkupoika olimme nuoria...
Voi veljet! Taas se alkaa.
Isä kaatoi kuusen. - Vilu.
Äiti teki ruoat. - Töitä.
Pikkupoika veti helmoista. - Tappelua. Tuhma lihava vauva!
Koristelemassa kuusea. - Sotkemassa.
Kaikkien valojen ripustaminen. - Sähköiskut!
Pakettien pakkaaminen ja korttien kirjoittaminen. - Toimistotöitä. Kuinka ällöttävää!
Sitten veimme kaikki lahjat kuusen alle.
Kun nukuimme, niin mietimme, mitä paketit mahtoivat sisältää.
Joulun erityinen lahja tekee joulumielen. Lapsilla on hauskaa avata lahjoja.
En malta odottaa joulua. On niin paljon tehtävääkin.
- En malta odottaa joulua. - Herättäkää minut, kun se on ohi.
- Käyttäydy kunnolla tänä jouluna, Karvinen. - Ei hätää. Odotan autossa.
- Hou-hou! Hyvää joulua, äiti. - Hyvää joulua, Esko-kulta.
Onpa mukava nähdä teitä jälleen! Minä voin ottaa nuo paketit.
- Hei isä! Hauskaa joulua - Hyvää joulua, kuusentuhoaja.
- Pikkupoika! Miten lempiveljeni voi? - Älä kutsu minua pikkupojaksi!
- Olet ilmeisesti unohtanut, että olen ainoa veljesi.
Eikö kukaan ota minua huomioon? Minä vain istun yksikseni täällä pimeässä.
Kukaan ei välitä yhtään tällaisista vanhoista mummoista muutenkaan.
Kuinka voisin unohtaa lempineitoseni? Hyvää joulua, isoäiti!
- Hyvää joulua, Esko! - Kuinka olet voinut?
Olen voinut hyvin, mutta mikäs tämä on? Näen napasi päällä hieman pehmusteita.
Luuletko, että se pehmentää osumia? Sinun täytyy parantaa kuntoasi.
Ota mallia minusta. Teen sata vatsalihasliikettä joka aamu. Vatsani on kova kuin kivi.
No niin! Lyö minua vatsaan! Lyö niin lujaa kuin ikinä jaksat!
Isoäiti, muistathan sinä Karvisen?
Tottahan toki! Muistan, kun Karvinen jäi puuhun, ja oksa katkesi, kun hän on niin lihava!
- Mitähän seuraavaksi? - Aina tuo sama vanha virsi...
Eikö olekin ihanaa! Koko perhe on viettämässä joulua yhdessä. Tästä tulee kaikkien aikojen joulu.
Olen niin iloinen tästä.
Älä jaarittele turhaan. Mennään nyt syömään.
Tulen toimeen isoäidin kanssa todella hyvin.
Tämä on ihanaa. Kovaa työtä, raitis ilma ja kauniit maisemat.
Mitkä maisemat? Minusta tuntuu vain, kuin joku olisi sammuttanut valot.
Mutta voisivathan asiat mennä vielä pahemminkin.
Minun täytyy lopettaa tuon sanominen.
Ethän aio laittaa chilijauhetta kastikkeeseeni? Olet tulemassa höpsöksi, isoäiti.
No en tietenkään. Kyllä minä tiedän miten ruokaa valmistetaan, lapsoseni.
Sillä minunhan kastikkeeni voitti markkinoiden kastike-kisoissa sinisen plakaatin, -
mutta sinun kastikkeesi ei voittanut mitään. Opetan vielä sinulle, kuinka kastiketta tehdään.
Kastikeläänin kastikemestari, sehän minä olen.
- Hei, Karvinen, missä Osku on? - Ladossa.
Nami! Mitäs tämä on? Hyvää kastiketta!
Täydellistä!
Pikkupoika, lukisitko ruokarukouksen?
- Äiti! - Pikkupoika...
En koskaan tiedä mitä sanoa...
Haluamme vain kiittää sinua Herra hyvästä ruoasta ja siitä, että koko perhe on yhdessä jouluaattona.
Aamen.
Ja niin kuin joet ja meret ovat totta, anna meille iloisuutta tähän meidän...
Kiitos, Herra. Ruvetaanpas nyt syömään.
- Äiti, antaisitko minulle perunoita? - Keitettyjä vai paistettuja?
- Äiti... sinä teet aina liikaa ruokaa. - Tiedän. Mitä sinä siis otat?
En osaa päättää. Jos annatkin minulle vain palan piirasta?
Omena-, kurpitsa-, kerma-, banaani-, mansikka- vai porkkanapiirasta?
Nami! Palvelu täällä ainakin pelaa. Todella hyvää. Mutta ympäristöä pitää muuttaa.
Arvioin tämän kahden tähden paikaksi.
- Sinähän ahmit tänään paljon ruokaa, isoäiti. - Syön kahden edestä.
Kiitos hyvästä ruoasta, äiti. Ja kiitos sinullekin, isoäiti.
- Kiitos, Esko. - Mukavaa, että pidit siitä.
Karvinen, täällä on ruoantähteitä.
- Haluaisitko jotain? - Ei kiitos, Esko.
Olen kasvattanut linjojani jo ihan tarpeeksi tämän loman aikana.
Nyt on kuusen koristelun aika.
Kuuntelehan, Karvinen. Kuin lauma villejä simpansseja.
Hullua, eikö vain? Joulun aikaan pitääkin olla vähän hullu.
Olen samaa mieltä kanssasi, isoäiti.
Katsokaapa minua! Minä puhun kissalle!
Varovasti, isä. Älä vain satuta itseäsi.
Minkä takia tämä tyhmä tähti pitää laittaa vasta viimeisenä kuusen latvaan?
Miksei sitä voida laittaa ensin, ja nostaa kuusi pystyyn vasta sen jälkeen.
Silloin ei olisi jouluinen tunnelma, jos laittaisimme tähden ensiksi, kultaseni.
Karvinen, tule tänne.
Karvinen, minulla on sinulle todella tärkeä tehtävä.
Se ei ole helppo tehtävä, mutta jos suoriudut siitä, niin olet sankari.
Sankari. Pidän siitä.
Haluan, että otat tämän tähden, kiipeät kuusen latvaan, ja laitat sen latvaan.
Palveluksessanne. Jos en palaa tunnin sisällä, lähetä banaanikermapiiras perääni.
Tämä on helppo nakki. Ei ikinä kannata laittaa miestä tekemään kissan töitä.
Kuka ikinä keksikään joulukuusen, pitäisi raahata kadulle ja ampua.
Ovatko kaikki nyt valmiina? Tästä se alkaa.
Ihan hieno.
- Ja nyt poikani soittaa meille joululauluja. - En oikein tiedä, äiti...
Poikaseni, olemme maksaneet sinun pianotunnit 25 vuoden ajan. Kai ne ovat tuottaneet tulosta?
Oi kuusipuu, oi kuusipuu ja lehväs uskollisin...
Lopeta tuo kiljuminen, poika! Anna kun isoäitisi näyttää, miten pianoa soitetaan.
Oi kuusipuu, oi kuusipuu ja lehväs uskollisin...
Mitäs olet mieltä esityksestäni?
Se oli mielenkiintoista.
Et arvaakaan, kuinka hyvä olin soittamaan pianoa kouluaikoina.
Kaikki mukaan vaan.
Kokeilehan sinäkin soittaa pianoa, äiti.
Joulu on taas, mistelinoksat, joululaulut, tiu'ut helisevät ihanasti.
Kuusessakin valot, kynttilöitä kaikkialla. Ja kaikki tervehtivät toisiaan iloisesti.
No hei, Karvinen. Mistä tiesit, että kaipasin juuri kissaa istumaan syliini?
Villi arvaus.
Kun isoisäkin vielä eli, niin vietimme aikaamme rokaten ja hoivaamalla kissoja.
Kadehdin niitä kissoja.
Isoisä oli niin urhea mies. Vahva mies. Hän oli hyvä perheenhuoltaja.
Meillä ei ollut paljoa rahaa ikinä, mutta meillä oli aina paljon ruokaa pöydässämme -
ja hän antoi minulle aina jotain erityistä lahjaksi -
ja jokaiselle lapselle jouluna.
Hänen kaltaisensa miehet eivät koskaan näyttäneet todellisia tunteitaan lapsilleen, mutta jouluna kyllä.
Hän aina esitti, ettei muka ollut innostunut jouluaamuna. Mutta hänen silmänsä paljastivat hänet.
Luulen, että joulu oli hänen mukavin päivä vuodesta.
Joskus herään öisin, ja voin tuntea hänen vahvat käsivartensa ympärilläni.
Minulla on isoisää eniten ikävä aina jouluisin.
Syvällä sydämessäsi.
- Hyvät naiset ja herrat, nyt on isän vuoro lukea joulutarinamme. - Jippii!
- Mitä luemme? - Binkyä, pelle, joka pelasti joulun.
Onko minun pakko tehdä tämä?
Tässä on kirja, kultaseni. Istu lempituoliisi ja lue. Me kuuntelemme innolla.
Alan kyllästyä tämän kirjan lukemiseen, vuosi vuoden jälkeen.
- Ajattelisit nyt lapsiamme. - Niin.
- He odottavat sitä niin innolla. - Juuri niin, isä.
Saamme kuulla pelastaako Binky joulun taas tänä vuonna.
Olipa kerran Binky-niminen pelle, joka rakasti lapsia. Aina kun Binky näki lapsen -
hän sanoi:"Hei, lapsi!"
Ei, ei, ei, ei, ei! Isä! Lue tunteella.
Niin! Ja sano se niin kuin Binky.
Aina, kun Binky näki lapsen, hän sanoi:"Hei, lapsi!"
Voisitko lopettaa tuon?
Ja taas kerran, Binky-pelle toivotti hyvää joulua kaikille lapsille ympäri maailmaa.
Loppu.
En tiedä sinusta, Esko, mutta huolestuin hetkeksi tarinan aikana.
Niin minäkin.
- No niin, pojat. Nyt on nukkumaanmenoaika. - Sopii!
Osku? Mihin se nyt meni?
En voi uskoa tätä! Näiden kirjeiden täytyy olla 50 vuotta vanhoja!
- Isä! - Isä! Oletko jo hereillä?
- No nyt olen. Mitä asiaa teillä on? - Mennäänkö avaamaan lahjat jo?
Kello on puoli kaksi yöllä. Ei ole vielä lahjojen avaamisen aika.
- Mutta nythän on jo jouluaamu! - Pikkupoika on teknisesti ottaen oikeassa -
- kello on jo yli puolenyön, joten on jo jouluaamu. - Menkää takaisin sänkyihinne.
Selvä on, selvä on
- Hauskoja unia, isä, mutta on kuitenkin jo jouluaamu. - Me molemmat tiedämme sen.
Mitäs te pojat haluatte tehdä? Haetteko puita, syöttekö aamupalan, vai avaatteko lahjat?
Avaamme lahjat!
- Olipas tänä vuonna mukava joulu. - Ei se ole vielä ohi. Odottakaa vain hetkinen.
Kiitos, Karvinen! Mitä nämä ovat?
- Voi veljet. Voi veljet. - Mitä ne ovat, isoäiti?
Esko, nämä ovat isoisäsi lähettämiä rakkauskirjeitä kauan, kauan sitten.
Kultaseni, kun näet tämän, en voi olla kirjoittamatta rakkaudestani sinulle -
kun tapaamme seuraavan kerran.
- Miten sanotaan, isoäiti? - On sopimatonta puhua entisistä romansseistani.
Karvinen, en ymmärrä miten olet löytänyt nämä kirjeet.
Tämä on paras joululahja, jonka olen koskaan saanut.
- Kiitos erittäin, erittäin paljon. - Mukava tuottaa iloinen mieli edes jollekin.
Mikä hätänä, Osku?
Hyvä on, olen tulossa.
Selvä, mitä sinä haluat?
Hyvä on. Mikä se on?
Vau! Anna minäkin kokeilen.
Osku, joskus sinä yllätät minut.
Tämä on paras lahja, jonka kissa voi saada. Sinäkin saat nyt jotain erikoista.
No niin, kaikki. Saisinko nyt pienen hetken? Minulla olisi jotain sanottavaa.
Joulu. Se ei ole antamista eikä saamista, se on rakastamista.
Siinä, sanoin sen. Menkäähän nyt siitä!